Miikka Ruokanen:
 
Ensimmäinen sunnuntai pääsiäisestä
Joh. 20:19-31
Saarna Tuomasmessussa Helsingin Mikael Agricolan kirkossa 30.3.2008
Tuomasmessun 20-vuotisjuhlamessu
Valtakunnallinen lähetys: Radio Dei

Tämä Mikael Agricolan kirkon Tuomasmessu on kahden kymmenen vuoden ajan ollut Suomen suosituin jumalanpalvelus. Kahden vuosikymmenen aikana on tässä kirkossa vietetty liki 1.000 Tuomasmessua, käyntikertoja on peräti 700.000. Kymmenet tuhannet eri ihmiset ovat osallistuneet messuun. 60.000 vapaaehtoista työrupeamaa on annettu messun eri tehtävissä.
 
Tuomasmessua on vietetty Suomessa 150 paikkakunnalla. Sitä vietetään säännöllisesti myös Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Venäjällä ja Saksassa - Saksassa jopa 70 eri paikkakunnalla protestanttien ja katolilaisten yhteisenä ekumeenisena messuna. Tuomasmessua on myös vietetty ainakin Hollannissa, Englannissa, Unkarissa ja Namibiassa. 
 
Amerikkalainen F.Dean Lueking kuvaa The Christian Century -lehdessä kokemustaan Agricolan Tuomasmessussa vuonna 2006: "En ole koskaan aiemmin kokenut yhtä voimakkaasti ehtoollisen yhdistävää voimaa, enkä sitä kuinka me yhdessä julistamme toinen toisillemme Herramme kuolemaa ja yhdessä maistamme hänen hyvyyttään."
 
Onko Tuomasmessu maailman suosituin luterilainen jumalanpalvelus? Se on varmaankin länsimaissa ykkönen, mutta ei maailmanlaajasti. Luterilaiset kirkot kasvavat voimakkaimmin Afrikassa ja Aasiassa. Siellä kirkon kasvu on vuosittain 2,5%, yhden seurakunnan jumalanpalveluksissa voi käydä yhtenä pyhänä useita tuhansia ihmisiä, yksi messu ei riitä. 
 
Jos luterilaiset kirkot kasvavat Afrikassa ja Aasiassa, ne sitä vastoin pienentyvät länsimaissa: Euroopassa n. 1% vuosivauhtia ja Yhdysvalloissa jopa 1,5% vuosivauhtia. Tällä vauhdilla eräät länsimaiset luterilaiset kirkot voivat kokonaan hävitä kahden sukupolven kuluessa. Tänä päivänä 63% kaikista maailman kristityistä on Afrikan, Aasian ja Latinalaisen Amerikan uskovaisia. Kirkon tulevaisuuden kasvot ovat ei-valkoisen, etelän köyhän naisen kasvot.
 
Kun joukko ystäviä lähti kaksi vuosikymmentä sitten etsimään uutta sisältöä ja muotoa kotoiselle jumalanpalvelukselle täällä Suomessa, ajatuksena oli luoda messu, johon tavalliset, itsensä uskossaan heikoiksi ja elämässään epäpyhiksi tuntevat ihmiset voisivat tulla Kolmiyhteisen Jumalan armon hoidettaviksi.
 
Messun keskipisteessä on ristiinnaulittu ylösnoussut Herra Jeesus Kristus, joka antaa meille synnit anteeksi, käy meidän sydämiimme asumaan Pyhässä Hengessään, liittää meidät omaan katoamattomaan elämäänsä ja antaa meille voimaa rakastaa kanssaihmisiämme. 
 
Ajattelimme, että messun pitäisi olla paikka, jossa toteutuu syntisten solidaarisuus: me uskossamme ja elämässämme kaikin tavoin vajaat ja tahraiset voimme yhdessä tulla hoidetuksi Jumalan sanalla, pyhillä sakramenteilla, esirukouksella, musiikilla ja monenlaisten kätten palveluiden kautta.
 
Kun maailman ensimmäistä Tuomasmessua vietettiin pääsiäisen jälkeisenä sunnuntaina 10.4.1988, saarnatekstinä oli tämä sama evankeliumi, jonka kuulimme äskettäin. Ensimmäisessä Tuomasmessussa saarnasi Pirkko Lehtiö, joka on tänään liturgimme. Anna-Maija Raittila keksi ajatuksen: koska ensimmäisen messun tekstinä on ylösnousseen Jeesuksen ja epäilevän Tuomaan kohtaaminen, laitetaan koko messun nimeksi Tuomasmessu. Saat olla epäilevä ja syntinen, ja silti saat tulla pyhien salaisuuksien ääreen. 
 
Tuomasmessu vaikutti jonkin verran tuolloin vireillä olleeseen Suomen luterilaisen kirkon viralliseen jumalanpalvelusuudistukseen, jota tosin ei pidetä erityisen onnistuneena. Oliko vaikutus liian vähäinen? Entä itse tämä rakas Tuomasmessumme - olemmeko me jämähtäneet paikoillemme, millaista uudistusta me tarvitsisimme seuraavalle uudelle vuosikymmenelle?
 
Vastaus näihin kysymyksiin on tämän päivän evankeliumissa, Tuomasmessun perustekstissä.
 
Jeesuksen julman teloituksen jälkeen hänen oppilaansa pelkäsivät henkensä edestä juutalaisten uskonnollisia johtajia - kenties heille kävisi yhtä huonosti kuin heidän opettajalleen. Siksi he lymyilivät peloissaan lukittujen ovien takana. Mutta Jeesus murtautuu lävitse näiden lukittujen pelon muurien ja toivottaa heille lempeästi "Rauha teille"! Shalom alehem. Tämä on yleinen heprealainen tervehdys: Onni, eheys, terveys, pelastus, ILO teille! Tämän sanottuaan hän näyttää haavansa oppilailleen. Ja todellakin opetuslapset ILAHTUVAT suunnattomasti. 
 
On tärkeä huomata: Ylösnoussut, kirkastettu, pahuuden ja kuoleman voittanut kunnian Kristus on yhä EDELLEEN HAAVOITETTU Jeesus! Hän ei ikuisuudessakaan lakkaa olemasta ristiinnaulittu Vapahtajamme! Lopullisessa Jumalan valtakunnassa Jeesus tullaan tunnistamaan haavoistaan, niillä hän lunasti itselleen kansan, joka hänen valtakuntaansa asuttaa - meidät.
 
Heti tämän sanottuaan Jeesus antaa oppilailleen sekä TEHTÄVÄN että LAHJAN: "Niin kuin minä olen kaiken aikaa Isän lähettämä, niin nyt minä lähetän myös teidät." Evankelistan käyttämä kreikan "lähettää" -verbi on muodossa, joka tarkoittaa, että Jeesuksen "lähetystyö" ei ole päättynyt, vaan jatkuu ylösnousemuksen jälkeenkin, mutta hänen seuraajansa tulevat OSALLISIKSI tästä Jeesuksen omasta toiminnasta - siitä että Isä on hänet lähettänyt maailman Pelastajaksi! 
 
Meidät vedetään mukaan Kolmiyhteisen Jumalan omaan lähetykseen tässä maailmassa. Pyhän Hengen voimassa Jeesuksen omat tekevät yhdessä Jeesuksen kanssa sitä, mitä varten Isä alunperinkin lähetti Poikansa maailmaan: julistamaan Jumalan armoa, syntien anteeksiantamusta, ikuisen elämän varmaa toivoa!
 
Mutta kun Jeesus antaa tehtävän, hän myös antaa VARUSTUKSEN JA VOIMAN suorittaa tämä tehtävä. Jumalan antamat tehtävät ovat hänen meille antamiaan LAHJOJA, eivät vaatimuksia!
 
Jeesus puhaltaa oppilaittensa päälle antaen heille Pyhän Hengen lahjan. "Jeesus puhalsi ja sanoi: Ottakaa vastaan Pyhä Henki." Tässä evankelista käyttää harvinaista kreikankielistä "puhaltaa" sanaa, se esiintyy UT:ssa vain tässä ja kreikankielisessä VT:ssa vain kahdessa kohdin: Ensinnäkin luomiskertomuksessa (1. Moos. 2:7), jossa "Jumala muovasi maan tomusta ihmisen ja puhalsi hänen sieraimiinsa elämän henkäyksen". Toiseksi se esiintyy profeetta Hesekielin kuvauksessa kuolleista luista, jotka Jumala herättää eloon puhaltamalla heihin oman Henkensä (Hes. 37). Jeesus tekee oppilaansa osalliseksi katoamattomasta elämästään, uudesta luomisesta - uusi aikakausi alkaa tässä ja nyt! 
 
Kun Jeesus puhaltaa meihin Pyhän Henkensä, meistä tulee ikuisesti eläviä, Kristus on Hengessään itse meissä, hänen vanhurskautensa, pyhyytensä ja katoamaton elämänsä on meissä. Ja kun tämä Pyhän Hengen uutta elämää luova lahja on annettu meille, meidät myös VALTUUTETAAN julistamaan syntien anteeksiantamuksen evankeliumia kaikille kanssaihmisillemme: "Jolle te annatte synnit anteeksi, hänelle ne ovat anteeksi annetut," sanoo Jeesus oppilailleen.
 
Tämän mahtavan tulevaisuuden ja toivon näköalan varjoksi ja vastakohdaksi nousee ihmisen epäilys ja epäusko: Tuomas on aiemminkin evankeliumissa saanut vastaan hangoittelijan roolin. Kun Jeesus lähti vaaralliselle matkalleen Betaniaan Lasarusta herättämään, Tuomas totesi kyynisesti: "Mennään vain, kuollaan kaikki yhdessä." Kun Jeesus ilmoittaa menevänsä Isän luokse valmistamaan meille asuinsijaa, Tuomas tahallisen kylmästi toteaa: "Emme me tiedä, minne sinä menet. Kuinka voisimme tuntea tien."
 
Ylösnoussut Jeesus ei voimassaan ja kunniassaan kävele epäilevän Tuomaan ylitse, ei runno häntä, vaan hellästi kohtaa hänen heikkoutensa ja tarjoutuu yksityiskohtaisesti vastaamaan hänen epäilykseensä. Jeesuksen edessä voimme olla täysin rehellisiä ja avoimia, ei hän kammoksu epäilyksiämme, hänhän tuntee meidät läpikotaisin joka tapauksessa.
 
Evankeliumin mukaan Tuomas ei edes kosketa Jeesuksen haavoja - pelkkä Jeesuksen hellän ja rakastavan katseen näkeminen saa hänet huudahtamaan "Minun Herrani ja minun Jumalani!" Analyyttiset, luonnontieteelliset haavojen tarkastelut saavat jäädä, kun rakastava Vapahtaja avaa haavoitetut kätensä häntä kohti.
 
Tuomaan huudahduksesta "minun Herrani ja Jumalani" (ho Kyrios mou kai ho Theos mou) tuli ensimmäisten kristittyjen ensimmäinen USKONTUNNUSTUS. Kristitty oli se, joka tunnusti Jeesuksen Jumalaksi. Tuon ajan Rooman keisarista käytettiin aivan samaa nimitystä, latinaksi dominus et deus noster, "meidän herramme ja jumalamme". Kristityt olivat niitä, jotka tunnustivat vain Jeesuksen jumaluuden. Joka ei tunnustanut Jeesusta Jumalaksi, ei voinut olla kristitty, koskapa tämä tunnustus oli juuri kristityn ominaispiirre.
 
Tuomaan huudahdus on Johanneksen evankeliumin HUIPENNUS. Evankeliumi alkaa sanoilla "Sana oli Jumala" ja tämä "Sana tuli lihaksi" - "omaan maailmaansa hän tuli, mutta hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan". Johanneksen evankeliumin keskeisenä teemana on kiista Jeesuksen persoonasta: onko hän Israelin Messias, Jumalan Poika vai ei? 
 
Kautta evankeliumin Jeesus väittää olevansa ei vain Jumalan Poika vaan itse Jumalan vertainen, kun hän käyttää itsestään Vanhan testamentin Pyhän Jumalan nimeä, "Minä olen" (ego eimi). Tämä "minä olen se joka olen" on Jumalan nimi, hepreaksi "Jahve", jonka Jumala ilmoitti Moosekselle palavasta pensaasta. Nimi oli niin pyhä, ettei juutalainen saanut sitä ääneen lausua. Nyt Jeesus kuitenkin soveltaa toistuvasti tämän pyhän nimen itseensä:
 
*"Minä olen tie, totuus ja elämä; minä olen maailman valo; minä olen elämän leipä; minä olen ylösnousemus ja elämä" jne.
*Johanneksen evankeliumi kertoo, että juutalaisten uskonnolliset johtajat halusivat surmata Jeesuksen juuri siksi, koska "hän teki itsestään Jumalan vertaisen" (5:18). "Sinä teet itsesi Jumalaksi, vaikka olet ihminen." (10:33). 
*Jeesus vastasi, että ilman uskoa hänen jumaluuteensa ei ole pelastusta: "Ellette usko, että minä olen se joka olen, te kuolette synteihinne." (8:24)
 
[Mitä epäilevästä uskovaiseksi muuttuneesta Tuomaasta tuli sittemmin? Uusi testamentti ei sitä kerro, mutta apokryfinen, legendaarinen Tuomaan Teot kertoo, että Jeesus teki erityisellä tavalla Tuomaasta lähetystyöntekijän Intiaan. 
 
Pian evankeliumimme tapahtumien jälkeen Jerusalemiin tuli Intiasta kauppias nimeltä ABBANES. Hänen kuninkaansa oli lähettänyt näet palkkaamaan taitavan puusepän rakentamaan kuninkaalle linnan. Jeesus ilmestyi Abbanekselle torilla ja sanoi: "Tarvitsetko puusepän?" Hän sanoi "kyllä", ja Jeesus jatkoi: "Minulla on orja, joka on hyvä puuseppä, myyn hänet sinulle." Sitten hän osoitti Tuomasta, joka oli etäämpänä samalla torilla. Abbanes meni Tuomaan luokse ja Jeesukseen osoittaen kysyi: "Onko tämä sinun herrasi!" Tuomas sanoi: "Kyllä, todellakin hän on." Abbanes sanoi: "Olen ostanut sinut häneltä." Tuomas ei sanonut mitään.
 
Mutta varhain seuraavana aamuna Tuomas nousi ja rukoili ja puhui rukouksessa Jeesukselle: "Minä menen mihin tahansa sinä, Herrani Jeesus, minut lähetät. Tapahtukoon sinun tahtosi."
 
Kun Tuomas pääsi Intiaan, hän alkoi rakentaa linnaa Abbanesin kuninkaalle. Kuningas antoi hänelle paljon rahaa hyvien materiaalien hankintaan ja työmiesten palkkaamiseen. Mutta Tuomas antoi kaikki rahat Intian köyhille. Pitkän ajan kuluttua kuningas kysyi: "Oletko rakentanut minulle palatsin?" Tuomas vastasi: "Olen." "Milloin saan nähdä sen?" kysyi kuningas. Tuomas vastasi: "Et voi nähdä sitä nyt, mutta kun erkanet tästä elämästä, sitten voit sen nähdä." Aluksi kuningas tuli tavattoman vihaiseksi, ja Tuomas oli hengenvaarassa. Mutta lopulta kuningas kääntyi kristityksi ja näin kristinusko sai alkunsa Intiassa.]
 
Hyvät sisaret ja veljet, millaisen näköalan päivän evankeliumi avaa eteemme ajatellen meidän kirkkomme tulevaisuutta ja myös tämän rakkaan Tuomasmessumme tulevaisuutta? 
 
Miten me voisimme elää, ettemme jämähtäisi peloissamme paikallemme suljettujen oviemme taakse? Että hyvän Jumalamme suunnitelma meidän elämäämme varten ei valuisi hukkaan vaan voisi toteutua? Että emme olisi kuolleita ja hedelmättömiä puita, vaan reheviä, Jumalan valtakuntaan runsaasti hedelmää tuottavia vehmaita oksia Jeesus-viinipuussa?
 
Kuten opimme päivän evankeliumista, kristityn elämä on elämää erilaisten jännitteiden kentässä: pelko - rohkeus, velttous  -  kuuliaisuus, epäusko - usko, paikalleen jääminen - liikkeelle lähteminen hedelmää kantamaan. Tämän elämän dialektisuuden eli vastakohtaisuuksien samanaikaisen läsnäolon vuoksi kristittynä eläminen ei ole helppoa, mutta se on erittäin kiinnostavaa. 
 
Ongelmamme on se, että me emme ole oikein elossa! Me olemme yhä edelleen lukittujen ovien takana. Ikään kuin Jeesus olisi sanonut oppilailleen: Jääkää turvallisesti tänne lukkojen taakse odottamaan paluutani, yrittäkää viihtyä keskenänne, kisailkaa siitä kuka puhuu kauneimmin ihmisten ja enkelien kielellä. Tavoitelkaa hienoja hengellisiä kokemuksia.
 
Ei, näin Jeesus EI sanonut: tällainen olisi ollut hengellistä ITSETYYDYTYSTÄ. Vaan Jeesuksen ensimmäinen lause ylösnousemuksensa jälkeen, kunhan hän oli toivottanut ensin rauhaa, oli "Niin kuin Isä on lähettänyt minut, niin LÄHETÄN minä teidät." Aivan samoin teki Jeesus myös Matteuksen evankeliumin mukaan: "Jeesus tuli heidän luokseen ja puhui heille näin: Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä. Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni."
 
Viime kädessä se, olemmeko todella elossa, riippuu siitä, olemmeko osalliset Kolmiyhteisen Jumalan omasta lähetyksestä tässä maailmassa armon evankeliumin eteenpäin viemiseksi. Tämä taas riippuu Jumalasta itsestään! Vastauksemme on siis Jumala-keskeinen: kaikki riippuu siitä, puhaltaako Jeesus myös meihin Pyhän Henkensä! Ja kun hän puhaltaa, hän "antaa meille uuden sydämen, ottaa pois rinnastamme kivisydämen ja antaa tilalle elävän sydämen" (Hes. 36:26), kuten oli luvattu jo profeetta Hesekielin kautta.
 
Kaikki riippuu siitä, tuleeko Jeesus itse meitä lempeästi vastaan, kuten hän kohtasi epäilevän Tuomaan, meille haavansa näyttäen ja meissä näin uskon synnyttäen. Kun Jeesus näin tekee, hän syvästi haluaa kuulla meiltä tuon saman tunnustuksen kuin Tuomaalta: "Minun Herrani ja minun Jumalani! Minun rakas Vapahtajani - sinulle minä haluan elää!"
 
Jeesuksen tunnustaminen maailman ainoaksi toivoksi, tämän sanoman vieminen lähelle ja kauas, elämän kaikille alueille, myös sen pimeimpiin sokkeloihin, on elävän kristillisen elämän sisältö. Näin me olemme osalliset Jeesuksen "lähetystyöstä" tässä hänen "omassa maailmassaan", johon hän tuli.
 
Ystävät, usein mietin, mikä meidän suomalaisessa luterilaisessa kristillisyydessämme on vialla. Ajattelen, että yksi suuri ongelma on kuuliaisuuden puute, uskomme ja rakkautemme penseys. Kun Jeesus on meihin Henkensä puhaltanut, hän syvästi odottaa, että kokosydämisesti SITOUDUMME häneen, olemme hänelle kokosydämisesti KUULIAISET.
 
Martti Luther sanoi kerran, ettei Saatana haluaa yli kaiken kristittyjen elävän huonolla omallatunnolla, jotta he olisivat voimattomia. Paavalin elämän ja toiminnan johtoteema kuului: "Teen kaikkeni, että minulla aina olisi puhdas omatunto Jumalan ja ihmisten edessä."
 
Sisareni, veljeni, yksi meidän suomalaisen kristillisyytemme suuri ongelma on juuri tämä: elämässämme on asioita, jotka ovat ristiriidassa Jumalan sanan ja omantuntomme kanssa. Me sallimme vilppiä elämässämme, pidämme myös oikeutenamme puhua pahaa tai kantaa mielessämme ns. oikeutettua vihaa. Nämä eivät ole pelastuskysymyksiä, mutta ne ovat asioita, jotka tekevät armosta pelastetun kyvyttömäksi palvelemaan ylösnoussutta Jeesusta parhaalla tavalla. 
 
Jos tunnet, että näin on omalla kohdallasi, tiedä myös, että on olemassa pesuaine, joka pesee saastaisen omantuntosi täysin puhtaaksi: Vapahtajamme pyhä sovintoveri! Ja kun Pyhä Henki saa uudelleen täyttää sinut, hän antaa voimaa muuttaa elämäsi virheelliset ajatus- ja käyttäytymismallit enemmän Jumalan tahdon mukaisiksi.
 
Ystävät, jotta pääsisimme ulos lukittujen ovien takaa, pois pelkuruudesta, velttoudesta, paikalleen pysähtyneisyydestä kantamaan hedelmää ristiinnaulitun ylösnousseen Vapahtajamme valtakuntaan, me tarvitsemme uskon KUULIAISUUTTA ja elämän KUULIAISUUTTA, kokosydämistä ja vilpitöntä sitoutumista Kristukseen ja hänen evankeliumiinsa!
 
Jumala on varannut meille ihmeellisiä yllätyksiä: "Jumala kykenee tekemään monin verroin enemmän kuin osaamme pyytää tai edes ajatella," sanoo Paavali. Kun uskonpuhdistaja Luther selittää, miten Jumala valitsi köyhän, tuntemattoman ja mitättömän nuoren Marian oman Poikansa äidiksi, hän sanoo Jumalan haluavan tehdä aivan ennalta-arvaamattomia tekoja myös meidän elämässämme. Hän lausuu: 
 
"Meidän on uskottava, että Jumala erityisen mielellään tekee meille suuria. Ei riitä, jos uskoo, että Jumala tahtoo tehdä suuria tekoja toisille, mutta ei minulle -- tällaiset joutuvat raukkamaisesti epätoivoon. -- Sinun tulee horjumatta ja epäilemättä katsoa yläpuolellasi olevaa Jumalan tahtoa silmiin ja uskoa lujasti, että hän haluaa sinussakin vaikuttaa suuria. Tällainen usko elää ja toimii. Se täyttää ja muuttaa ihmisen kokonaan." Näin siis Luther.
 
Sisaret ja veljet, käykäämme tässä ihmeellisiä yllätyksiä ja arvaamattoman suuria mahdollisuuksia sisältävässä toivossa Tuomasmessun kolmanteen vuosikymmeneen! 
 
Haluan henkilökohtaisesti kertoa teille, että vaimoni Jun ja minä olemme vuosien aikana usein kokeneet työssä jota teemme Kiinassa aivan yllättävää Jumalan johdatusta, jopa sellaista, mitä emme osanneet rukoilla tai aavistaakaan. Jumala avaa mahdollisuuksia, joista ei voinut edes uneksiakaan. Haluan kutsua sinut kokemaan samaa omassa elämässäsi! Jumala avaa sinulle mahdollisuuksia, joita et voinut edes kuvitella olevan olemassakaan!
 
Maistakaamme Herran hyvyyttä! Hän on iloisten yllätysten Jumala! Pääsiäisen evankeliumin keskeinen teema on ILO! Ilo on Jumalan valtakunnan perustava siunaus ja ilmenemismuoto. 
 
Kristus lähettää meidät viemään armon evankeliumia maailman ääriin. Hän lähettää meidät myös lähellämme olevien kärsivien ihmisten vierelle, toivon merkeiksi tähän kärsimyksen ja väkivallan maailmaamme, jossa ihminen on kadottanut yhteyden Jumalaansa, itseensä, toinen toisiinsa ja muuhun luomakuntaan.