Miikka Ruokanen:
 
Neljäs paastonajan sunnuntai
Joh. 6:48-58
 
Saarna Tuomasmessussa Helsingin Mikael Agricolan kirkossa 30.3.2003
Valtakunnallinen lähetys: Radio Dei
Julkaistu Suuressa suomalaisessa saarnakirjassa, osa 3, Kirjapaja 2005

Kaikista luomakunnan eläimistä ihminen on ylivoimaisesti väkivaltaisin. Mikään muu elävä olento ei tarkoituksellisesti ja järjestelmällisesti tuhoa omaa lajiaan. Harvoin muut eläimet tappavat edes nälkäänsä oman lajinsa edustajia. Ihminen on eläimistä syntisin, hän haluaa ja voi tuhota omaa lajiaan järjettömissä mittasuhteissa. Erään arvion mukaan viimeisen viiden vuosituhannen aikana kolme miljardia ihmistä on kuollut väkivaltaisesti toisen ihmisen käden kautta. Mikään eläin ei ole näin syntinen.
 
Miksi ihminen tuhoaa omaa lajiaan? Lännen kirkon merkittävin opettaja sitten Paavalin, kirkkoisä Augustinus totesi: "Ihmisen historia on kirjoitettu verellä." Hän opetti, että ihmiskuntaa pahimmin vaivaava synnin ilmenemismuoto on libido dominandi, vallanhimo. Tähän syntiin lankesi korkein enkeli, joka halusi tulla Jumalan kaltaiseksi, saada yksin Jumalalle kuuluvan vallan, hallita kaikkia muita. Syntiä on se, että luotu olento kuvittelee voivansa matkia Jumalaa, hän yrittää ottaa Jumalan paikan omassa ja muiden elämässä. 
 
Tähän samaan harhaan Jumalan vastustajaksi tullut Saatana vietteli ihmislajin. Ihminen matkii Saatanaa, kuvittelee tulevansa pikkujumalaksi toisille ihmisille, voivansa alistaa muut oman valtansa alle. Alun perin Jumala loi kaikki ihmiset samanarvoisiksi, kenenkään ei ollut tarkoitus käyttää valtaa toista kohtaan. Augustinus toteaa: "Sillä ylpeys matkii kierolla tavalla Jumalaa. Se kammoksuu tasa-arvoista asemaa toisten ihmisten kanssa Jumalan alaisuudessa. Jumalan hallinnan sijaan se asettaa oman valtansa lähimmäisensä ylitse."
 
Lankeemuksesta alkaen ihmisiä ja ihmiskuntaa riivaa lähtemätön vallanhimo, yhteiselämä on taistelua vallasta, me ihmiset olemme itseämme suuremman demonisen taipumuksen vankeja. Augustinuksen mukaan ihmisten yhteiskunta on kuin parantumattomasti sairastuneiden suuri mielisairaala.
 
Vallanhimoa seuraa väkivalta, taistelu vallasta eli siitä kuka saa hallita. Väkivalta on elämän tuhoamista, se on Jumalan luomistyön ja elämän vastakohta - se on anti-luomista. Saatana, Jumalan vastustaja on tällainen anti-luoja. Samaan saatanallisuuteen harhautui myös ihminen. Raamatun alkulehdiltä luemme, kuinka Jumala suorastaan katui, että loi ihmisen. Jumala halusi rangaista ihmislajia vedenpaisumuksella, koska "väkivalta täytti maan" (1 Moos. 6:11).
 
Ihmistä riivaavan väkivallan huippu on siinä, kuinka pyhä ja rakastava Jumalan Poika tapetaan valheellisesti, häpeällisesti ja kivuliaasti. Hän imee itseensä ihmisen koko aggression, vihan - myös itsevihan - turhautumisen, saatanallisen vallanhimon. Ristiinnaulittuun Jeesukseen isketään ihmislajin väkivalta ja pahuus. "Hänet Jumala teki synniksi", kuten Paavali sanoo, tai "hänestä tuli kaikkein suurin syntinen", kuten Luther toteaa. 
 
Golgatan keskimmäisellä ristillä rangaistaan maailmanhistorian suurin syntinen, siinä teloitetaan, rangaistaan ja tuhotaan häneen siirretty ihmislajin pahuus, sen vallanhimo ja aggressio. Siksi tästä maksimaalisesta vääryydestä ja äärimmäisestä tragediasta avautuu ihmiskunnan toivo: sovitus, anteeksiantamus ja rauha.
 
Kristillisen uskomme keskeisimpiä väitteitä on se, että Jumalan Poika Jeesus Kristus kuoli meidän syntiemme edestä. Mitä tämä tarkoittaa? Miten joku voi kuolla toisen puolesta? Tätä uskomme keskeistä mysteeriä ei voi selittää järkeä tyydyttävällä tavalla. Myöskään kirkon opilliset tunnustukset eivät ole milloinkaan pyrkineet rationaalisesti selittämään ristin mysteeriä. 
 
Kuitenkin esimerkiksi tässä Tuomasmessussa on ainakin kaksi toimintoa, joissa Jeesuksen ristinkuoleman vaikutus tulee konkreettiseksi, ymmärrettäväksi ja hyvin lähelle meitä. Ensinnäkin, messun alussa toimitettiin yhteinen rippi. Siinä tunnustimme Jumalalle omat rikoksemme ja rakkauden velkamme. Koska Jeesus tuli sijaiskärsijäksi ja häntä rangaistiin meidän rikostemme tähden, meille lausuttiin vapautustuomio, synninpäästö: "Julistan sinulle kaikkien syntiesi täydellisen anteeksiantamuksen Jeesuksen nimessä ja pyhässä, kalliissa sovintoveressä. Syyllisyytesi on sovitettu, velkasi on maksettu, olet vapaa!"
 
Toinen on Jeesuksen ristinkuoleman konkretisaatio on kohta edessä oleva Herran pyhä ehtoollinen. Minua auttaa suuresti seuraava ajatus: pyhän, synnittömän Jumalan Pojan piti tulla tapetuksi ristinpuulla, jotta me voisimme syödä hänen lihansa ja juoda hänen verensä. Jumalan Poika piti teurastaa, jotta hän voisi aineellisella, konkreettisella tavalla kommunikoida itsensä meille! Maailman Vapahtajan piti tulla syötäväksi ja juotavaksi, jotta sinä voisit henkilökohtaisesti ottaa hänet vastaan omana Vapahtajanasi ja Herranasi.
 
Jumalan, Taivaallisen Isämme anteeksiantamus ei ole vain abstrakti idea tai epämääräinen lupaus jostain tulevasta armahduksesta. Ei, vaan se on tosiasia, joka tapahtuu tässä ja nyt. Päivän evankeliumissa Jeesus sanoo: "Leipä, jonka minä annan, on minun ruumiini. Minä annan sen, että maailma saisi elää. Sillä, joka syö minun lihani ja juo minun vereni, on ikuinen elämä." Ja vielä Jeesus sanoo: "Joka syö minun lihani ja juo minun vereni, pysyy minussa, ja minä pysyn hänessä."
 
Aineellisessa sanassa eli sakramentissa Kristus tulee itse Pyhässä Hengessään asumaan sakramentin nauttijaan. Hän herättää, luo ja vahvistaa uskoa. Kristus itse persoonallisesti astuu elämäämme ja tuo mukanaan ristintyönsä ansion ja ylösnousemuksensa hedelmät - syntien anteeksiantamuksen ja ikuisen elämän. Kristus meissä on se pyhyys, persoonallinen Vanhurskaus, jonka nojalla Jumala hyväksyy meidät yhteyteensä. Näin me tulemme vanhurskautetuiksi, pyhälle Jumalalle kelvollisiksi. 
 
Tämän lisäksi koko meidän olemuksemme - ruumiimme, sielumme ja henkemme - tulee siunatuksi ja vahvistetuksi. Meidät kätketään Kristuksen jumalalliseen, katoamattomaan elämään, Kristuksesta ja sinusta tulee "yksi persoona" - "enää en elä minä, vaan Kristus elää minussa", kuten Paavali sanoo.
 
Jos Jeesus Kristus on sinussa, sinulla ei voi olla vähempää kuin kaikkien syntien anteeksiantamus ja iankaikkinen elämä - olit sitten vaikka kuinka heikko uskossasi tai horjuvainen vaelluksessasi. Mutta kääntäen: Vaikka sinä olisit maailman paras ja moraalisin ihminen, mutta Jeesus Kristus ei ole sinussa, sinulla ei voi olla ikuista elämää, koska tämä elämä on vain ristiinnaulitussa ja ylösnousseessa Herrassamme. Jeesus sanoo evankeliumissamme selkeästi: "Ellette syö Ihmisen Pojan lihaa ja juo hänen vertaan, teillä ei ole elämää." Johannes kirjoittaa toisaalla: "Jolla on Jumalan Poika, sillä on elämä. Jolla ei Jumalan Poikaa ole, sillä ei ole elämää."
 
Uskonpuhdistaja Martti Luther opetti vahvasti Kristuksen ja syntisen välisestä salatusta yhteydestä Herran pyhässä ehtoollisessa: Kristuksen ruumis ja veri ovat "vastalääke sille myrkylle, jota me kannamme vielä itsessämme". Ehtoollisessa tarjotaan Kristuksen ruumis, joka "ei ole pelkkä ruumis, vaan jumalallistettu ruumis. Joka tarttuu tähän ruumiiseen, tarttuu itseensä Jumalaan." Ehtoollinen "tuo mukanaan Jumalan armon ja Pyhän Hengen kaikkine lahjoineen. Se antaa suojan kuolemaa, Perkelettä ja kaikkea onnettomuutta vastaan", Luther opettaa.
 
Miksi pyhä ehtoollinen on näin tehokas armonväline? Siksi, että siinä toistuvasti toteutuu uskomme tärkein salaisuus, mysteeri: Kristuksen ja syntisen yhtymys, unio. Kristus ja syntinen ihminen tulevat ikään kuin yhdeksi persoonaksi; Pyhän Henkensä kautta ylösnoussut Herra asuu syvimmällä sisimmässäsi. 
 
Siinä toteutuu samalla "iloinen vaihtokauppa": me annamme Jeesukselle omat ominaisuutemme - syntimme, rakkauden velkamme, saastaisuutemme, valheellisuutemme, ja Kristus antaa meille omat ominaisuutensa - syntien anteeksiantamuksen, oman puhtautensa, pyhyytensä, kuolemattomuutensa. Jokainen ehtoollisella käynti vahvistaa olemassa olevaa uskovan ja Vapahtajan salattua yhtymystä.
 
Herran pyhässä ehtoollisessa ihmisen sisimmän syvin juuri tulee hoidetuksi. Tämä juuri tulee hoidetuksi vain, jos se on istutettu sisälle Jumalan omaan elämään. Niin kauan kuin tätä syvintä tarvetta ei ole tyydytetty, ihminen on levoton ja tyytymätön, vaikka hän olisi koko maailman kuningas. Vihollinen on pettänyt meitä paljouden valheella: kunhan vain on kaikkea mahdollisimman paljon, mielemme muka tyyntyy. Mutta tämä on petos: turhuuksien markkinoilla sisimpämme jää tyhjäksi.  
 
Jeesus sanoo: "Minä olen elämän leipä. Joka tulee minun luokseni, ei koskaan ole nälissään, ja joka uskoo minuun, ei enää koskaan ole janoissaan." Vain Kristus voi tyydyttää sisimpämme syvimmän kaipauksen. Tämän pyhäpäivän profetiassa Jesaja kehottaa: "Kuulkaa, kaikki janoiset! Tulkaa veden ääreen! Te, joilla ei ole rahaa, tulkaa, ostakaa viljaa ilmaiseksi, syökää, ottakaa maksutta viiniä ja maitoa!"
 
Meitä suomalaisia on usein varoitettu, ettei tule nauttia Herran pyhää ehtoollista "omaksi tuomiokseen". Monet eivät uskalla tulla ehtoolliselle, koska pitävät itseään liian huonoina ihmisinä tai ei-uskovaisina. Tällainen varoittelu vetoaa Paavalin opetukseen (1 Kor. 11): "Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomio." Paavali ei kuitenkaan tässä puhu mitään ihmisen mielentilasta tai epäonnistumisesta kristittynä. Hän varoittaa korinttilaisia sekoittamasta pyhää ateriaa mässäilyn kanssa. Ja hän nuhtelee niitä, joilla on paljon syötävää mutta eivät jaa omaansa köyhien kanssa.
 
Ajattelen, että kirkkomme hengellinen uudistus voisi olla juuri sitä, että yhä useammat tavalliset kastetut kirkon jäsenet rohkenisivat yhä useammin tulla Herran pyhälle ehtoolliselle kohtaamaan elävän Vapahtajan, saamaan armon voimaa elämäänsä. Juuri tällä tavoin Herra voi myös synnyttää meissä elävän uskon elävään Vapahtajaan.
 
Luterilaisen käsityksen mukaan kuka tahansa kastettu, joka tunnustaa tarvitsevansa Jumalan anteeksiantamusta ja armoa, on oikea ehtoollisvieras. Oman mielentilan tai kelvollisuuden tarkkailusta voi tulla sielunvihollisen keino estää meitä vastaanottamasta sakramenttia. Uskonpuhdistaja sanoo Isossa katekismuksessaan: "Jos haluat pitää silmällä omaa hurskauttasi ja puhtauttasi sekä ponnistella tilaan, missä mikään ei sinua enää kiusaa, silloin et voi tulla ehtoolliselle koskaan. --  Jos mielesi on raskas ja tunnet heikkoutesi, mene luottavaisin mielin ehtoolliselle ja anna sen virvoittaa, lohduttaa ja vahvistaa itseäsi."
 
Tärkeintä ei ole tarkkailla omaa itseään, vaan noudattaa Kristuksen käskyä syödä hänen ruumiinsa ja juoda hänen verensä. Luther toteaa radikaalisti, ettei ehtoolliselle meno edellytä edes synnintuntoa: "Mitä heikommin tunnet syntisi ja rikkomuksesi, sitä vahvempi syy sinulla on mennä ehtoolliselle etsimään apua ja lääkitystä. -- Huomaat vajonneesi kaksin verroin syvemmälle kuin syntisistä kurjin. Ymmärrät, että tarvitset ehtoollista kaikkein eniten juuri niiden syntien vastustamiseksi, joita et valitettavasti pysty huomaamaan, Jumala antaa sinulle siinä armon tuntea syntisi yhä paremmin ja samalla yhä ankaramman nälän käydä ehtoollisella."
 
Kristus, minä avaan sydämeni sinulle, minä avaan suuni ja otan vastaan pyhän ruumiisi ja pyhän veresi sakramentin. Tule sisimpäni pimeisiin ja kylmiin kellareihin, homeisiin ja likaisiin soppiin. Tule sinne, missä on niin sanottua oikeutettua vihaa, kyynisyyttä, elämän halveksuntaa, pettymystä ihmisiin, omaan itseen ja jopa Jumalaan. Hoida sellaisetkin vammani, joita en tietoisella tasolla edes tunnista. Tee salattua parantavaa työtäsi minussa. Kiitos, ettei minun tarvitse olla kaikesta niin järjellisen tietoinen. Minä en itse tunne enkä hallitse omaa sisintäni, mutta Sinä minussa sen teet. Sinä ymmärrät minua olemukseni juureen saakka, jonne itse en yllä. Kiitos ja ylistys sinulle!